További Mozi cikkek
![]() |
A következőkben már az ifjú gróf életét látjuk, aki lovagol, kuplerájba és Angliába jár. A léha életmód azonban csak átmeneti, hiszen egy társasági összejövetelre már híd-makettel érkezik. Honnan, hogyan kerül hozzá? - a filmből nem derül ki, a makettet pedig lovaglópálcájával amúgy is szétveri Széchenyi sógornője, aki egyúttal a Legnagyobb szeretője is.
Ezután gyors ütemben váltakozó jelenetekben a nemzetközi helyzet fokozódik, Széchenyi lovat kap Wesselényitől, egy mondatban kioktatják, hogy aki magyar, beszéljen is magyarul, megpróbál öngyilkosságot elkövetni, de lehet, hogy csak ruhában úszik, a részletekre nem derül fény.
A ritmus Zichy gróf színházi páholyában lassul ismét. Fény derül arra, hogy Zichy felesége, Crescence és Széchenyi már régóta, és reménytelenül szeretik egymást: honnan e vonzalom, miből táplálkozik, mi az előzménye? Lényegtelen részletkérésekkel az alkotók nem foglalkoztak. Különben is, már futunk tovább, Angliába.
Két ellenfényben álló alak, valószínűleg Clark és a Legnagyobb beszélgetnek egy hídszerkezeten. Széchenyi: Lehet híd? Clark: Lehet. Ezzel is megvagyunk, híd lesz, mehetünk vissza a táncterembe.
![]() |
Széchenyi és Crescence táncolnak valami bálon, a körben keringők pedig elmondják, hogy mi is történik a vásznon. Egyik hölgy: Bárcsak engem is úgy szeretnének, ahogy Széchenyi szeret. Másik hölgy: Egymásnak teremtették őket. Egyik úr: De Crescence férjes asszony.
Váltás, az országgyűlésen vagyunk, a Legnagyobb feláll és azt mondja, magyarok vagyunk, beszéljünk itt is magyarul. Képviselők egymást túlkiabálva helyeselnek. Közben Kossuthról kiderül, hogy fennhéjazó, dölyfös kis akarnok. Ráadásul ellenszenvesen néz. Nem lesz ennek jó vége.
![]() |
|
A Legnagyobb tébolydába kerül, bezáródik a kör, de a filmnek nincs vége. Mi volt a keretes szerkezet jelentősége, ne firtassuk, lépjünk mi is tovább. A lassanként felépülő Széchenyi sakkozó jelenete, Eperjes felszabadult játékának köszönhetően a Hídember legjobb pillanatait jelentik. Itt végre nem tisztelni hivatott történelmi alak mozog a képen. Valódi embert látunk, akinek nagy tervei vannak, de miért ne lehetne humora és gyengéi ugyanúgy? Fájdalmát itt nem elmondja, hanem érezzük csak. Sajnos nem ő az, akit Bereményi filmre vitt, a sakkozó Széchenyi csak egy pillanatnyi figyelmetlenség miatt kerülhetett a vászonra.
![]() |
Mindezek ellenére, nagyszerű történelmi parabolával van dolgunk, bár főszereplője Széchenyi helyett Bereményi Géza. A rendezőnek, aki művészi szabadságból képes volt olyan remekműveket alkotni, mint az Eldoradó vagy az általa írt Meteo (mindkettő Eperjes Károly főszereplésével), a politika szárnyai alatt egy sótlan, unalmas darabra tellett. Lánchidunk mindenesetre nem a film Széchenyijének érdeme.
Színes magyar történelmi film, 2002
rendező: Bereményi Géza
író: Can Togay, Bereményi Géza
zeneszerző: Másik János
operatőr: Kardos Sándor
jelmeztervező: Szakács Györgyi
producer: Hábermann Jenő
Szereplők:
Eperjes Károly (Széchenyi István)
Cserhalmi György (Wesselényi Miklós)
Irina Latchina (Crescence)
Blaskó Péter (Széchényi Ferenc)
Básti Juli (Festetics Júlia)
Nagy Ervin (Kossuth Lajos)
Can Togay (Batthyány Lajos)
Darvas Iván (Metternich)