![china](https://kep.cdn.indexvas.hu/1/0/205/2050/20503/2050360_a0c321e3d335eade4bc8c4fe08b18524_wm.jpg)
A mostanában készülő kínai tévéfilmek, sorozatok és filmek feltűnően nagy hányadában a főszereplő fogja magát, és valamilyen eszközzel visszamegy a múltba (általában egészen a középkorig), ahol rácsodálkozik a korra, majd a kultúrsokk elmúlása után hozzászokik a környezethez és szerelmes lesz egy menyecskébe.
A történetek általában valós eseményeken alapulnak (mármint a két szerelmes története és kalandjai, nem az időutazás része), de a történelmi tényeket rendszeresen figyelmen kívül hagyják és szándékoltan eltúlzott, bohókás szálakat szőnek a történetbe, hogy az fogyaszthatóbb, horribile dictu, szórakoztatóbb legyen.
Az állami bizottság április 1-én ült össze (nem tréfából), és hozta meg döntését: nem lehet időutazni a tévében és a moziban sem, apelláta nincsen. A indoklásban azt emlegették, hogy az ilyen sorozatok írói nem tisztelik az ország történetét, nem egy esetben nemzeti hősökkel viccelődnek és állítják be őket csetlő-botló, esetlen karaktereknek.
A bizottság, ha már összeült, arról is határozott, hogy a Négy Nagy Klasszikus Regényből, melyek a késői Ming és korai Qing dinasztiák idején keletkeztek és a kínai irodalom legjobb darabjainak tekintik őket, nem lehet újabb film- vagy tévéfeldolgozást készíteni, mivel a jelenlegi szakembergárda túl lazán értelmezi az írott szót, és nem marad hű a klasszikusok üzenetéhez.