![](https://indexadhu.hit.gemius.pl/redot.gif?id=nSCbubuYpDWJZLZs0TssLrbt33Lk5kbipuiZrkg89G3.g7/stparam=skrjjshgja/fastid=eeorncrnbsilkneetelidigetojp/nc=0)
További Net cikkek
Az interjú előtt a tragikus véletlen, az ügyetlenség és egy jól irányzott kabátlevétel eredményeként egy bögre kávét zúdítunk a földre és mandínerből az internet atyjának nadrágszárára. Megsemmisült bocsánatkéréseink közepette, nevetve kezdi a beszélgetést. „Ez aztán nem szokványos interjú lesz” – mondja, és a hétköznapi ember számára makacsnak tűnő kávéfoltokat pillanatok alatt eltűnteti.
Index: Az Imdb moziadatbázis szerint szerepel egy Sputnik című, 2007-es dokumentumfilmben. Milyen minőségében?
Vint Cerf: 1957-ben végeztem a középiskolában, az oroszok akkor lőtték fel a Szputnyikot. Ez fontos momentum az életemben, ezután fordultam a matematika és a komputertudományok felé. Erről kérdeztek.
PC-t vagy Macintosht használ?
Tulajdonképpen mindkettőt. A fiam az Apple-nél dolgozik, úgyhogy az egész családom Macintoshokkal van ellátva. Az egész házban Macek vannak. De van egy IBM ThinkPadem, szóval végülis mindkettőt.
Ha valaki a hatvanas-hetvenes években megkérdezi öntől, mi a hálózat jövője, mit felelt volna? Hogyan alakult ki a mai web?
Hálózat addigra már volt. Az Arpanet, ami egyfajta távolsági számítógépes hálózat volt egyetemek között, 1968-ban indult, közel negyven évvel ezelőtt. Így amikor 1973-ban Bob Khannal nekiálltunk kidolgozni az internetet, már négyévnyi kutatási tapasztalatunk volt a hálózatról és az elektronikus levelezőrendszerek használatáról.
Az volt a lényeg, hogy jövőbiztos technológia legyen. Három különböző hálózatot építettünk, hogy teszteljük a modellt, mindegyik csomagkapcsolt számítógépes adathálózat volt, jelentősen különböztek a telefon rendszerétől. 1983-ig tartott a kivitelezés, a védelmi minisztérium pénzelte a projektet, és az egyetemek közötti hálózaton kísérleteztünk. Néhány évvel később aztán a világ számos egyeteme és akadémiája kezdett el érdeklődni a hálózat iránt. A hetvenes évek végén, nyolcvanas évek elején itt, Budapesten is jártam a hálózatról egyeztetni az akadémiával.
Mikor és hogyan derült ki, hogy ez a rendszer nem egyszerűen a hadsereg kommunikációs eszköze, hanem az egész világra, a mindennapi életre hat?
Egészen váratlanul, 1988-ban, vagyis 15 évvel az alapterv elkészítése után döbbentem rá, hogy ez valóban fontos rendszer lehet, de nem kapcsoltam, amíg a tény ki nem szúrta a szemem. San Fransiscóban voltam az Interop számítástechnikai kiállításon, a Cisco Systems is ott volt egy hatalmas, kétszintes kivetítővel, ami - mint megtudtam a jelen lévőktől - 250 ezer dollárba került. Emlékszem arra gondoltam, te jószagú, ezzel a technológiával valaki jó sok pénzt csinálhatna.
Ez volt az a pillanat, amikor rájöttem, kereskedelmi forgalomba kell állítani a hálózatot. Egészen odáig a kormányzat fizette, és nem engedte a kereskedelmi hasznosítást. Ezért engedélyt kértem az amerikai kormánytól, hogy egy adott kereskedelmi szolgáltatást az internetre csatlakoztathassunk. Ez egy olyan emailrendszer volt, amit én fejlesztettem a MCI telefonszolgáltató vállalatnak pár évvel azelőtt, MCI-Mailnek hívták. A kormány kísérletképpen megadta az engedélyt.
![](http://index.hu/cikkepek/0704//tech//vint corp photo_s.jpg)
Ekkor persze azonnal az összes elektronikus levelezőrendszert szolgáltató cég jelentkezett, hogy nem igazságos, hogy csak az MCI csatlakozhat a hálózathoz, ők is akarnak. Meg is tették. Mintegy mellékhatásként ezzel az addig teljesen különálló emailszolgáltatások képesek lettek egymáshoz is kapcsolódni az interneten keresztül. Így történhetett, hogy a következő évre, 1989-ra három emailszolgáltatás üzemelhetett az Egyesült Államokban.
Ez volt az az év, amikor az ipar is felfigyelt a termékre. 1994-ig azonban nem mondhatjuk, hogy hatalmas volt az érdeklődés. Akkor aztán elindult a web, és a hálózat láthatóvá vált a nyilvánosság számára. Amikor elkezdtük, egy megoldásra váró mérnöki problémát láttam benne, ma már globális kommunikációs infrastruktúraként tekintek rá, minden politikai, kulturális, tudományos, technikai problémájával együtt.
Egy igen aktuális probléma: az Egyesült Államok kongresszusa tavaly év vége óta latolgatja komolyan, hogy törvénybe iktassa-e a "net neutrality" alapelvét, amely szerint minden adat egyenlő, így a hálózaton továbbított biteket a szolgáltatóknak, a hálózat fenntartóinak egyenlő bánásmódban kell részesíteniük, nem lehetnek kivételezett tartalmak, alkalmazások az interneten. Tavaly nyáron önt szenátusi meghallgatásra hívták az ügyben. Mit gondol, milyen esélyei vannak a semlegesség kikiáltásának?
A közgazdászok is vitatkoznak, hogy mi a helyes válasz. Ha a széles sávú hozzáférés szabályai megváltoznának, és a szolgáltatók határoznák meg, hogy a felhasználók mit csinálnak, mit néznek meg, mekkora forgalmat generálnak a neten, akkor ez gátolná a felhasználók szabadságát, és a különféle alkalmazások fejlesztésére irányuló kreativitást is. Amikor a Google-t, az Amazont, az eBayt, vagy a Yahoo!-t kitalálták, az ötletadóknak nem kellett az internetszolgáltatóhoz szaladni engedélyért. Aggódom tehát, hogy ha a piacot uraló szélessáv-szolgáltatók visszaélnek az erejükkel, és beleszólnak az alkalmazások versenyébe, az rosszat tesz az internetet hajtó gazdasági motornak.
Milyen megoldási lehetőségeket lát?
Más országokban már találtak megoldást, például Angliában, ahol a szabályozó hatóság kényszerítette a távközlési szolgáltatókat, hogy mindenkinek kínálják úgynevezett nagykereskedelmi szolgáltatásaikat. Hozzáférést kell biztosítaniuk a széles sávú csatornákhoz a versenytársaiknak is. Ugyanilyen szabályozás született Új-Zélandon és Hollandiában. Amikor video-on-demandról beszélnek, a távközlési szolgáltatók többsége streaming videóra gondol, ami úgy néz ki, mintha kábeltévé lenne. Én viszont – ha már GB/s-es hozzáférésről van szó –, arra gondolok, 16 másodperc kell egy óra videó letöltéséhez ilyen sávszélességen. Teljesen más modell. A szolgáltatásminőségről szóló érveik mind a stream modellre vonatkoznak, amire én azt mondom, hogy ilyen sávszélességek mellett semmit sem kell streamelni. Letöltjük, oszt jónapot.
2005-től a Google-nál dolgozik mint úgynevezett internetevangelista. Mit jelent ez pontosan? Mi a feladata? Utazó nagykövetként terjeszti a hálózati igét?
Amikor felvettek, megkérdezték, milyen titulust akarok, és én a főherceget választottam. Aztán valaki szólt, hogy az utolsó főherceget Ferdinándnak hívták, és 1914-es halála robbantotta ki az első világháborút. Akkor arra gondoltam, hogy a főherceg talán rossz ötlet. Erre ők mondták, az elmúlt harminc évben meggyőztem az embereket, hogy építsék ki az internetet, miért ne lehetnék internetevangelista?
Jól is hangzik.
Igen, passzol [nevet]. Természetesen rengeteg munkával is jár. Buzdítani kell az embereket és gazdaságokat az online létre, az infrastruktúra kialakítására. Még mindig van ötmilliárd ember, akiket nem ér el a web. Vannak olyan részei a világnak, ahol egyáltalán nincs internet. Hogy őket elérjük, meg kell találnunk a lehetőséget az árcsökkentésre, ugyanis ezek rendszerint nem erős gazdaságok. Minden alkalommal, amikor az árak csökkennek, kiterjeszthetjük a hálózati hozzáférést. És természetesen mindez a Google üzleti stratégiájának is központi eleme. Ugyanis minél több ember része a hálózatnak, annál többen használják a keresőszolgáltatást.
Miben látja a közösségi tartalmak nagy sikerének okát? Mit gondol a web 2.0-ról? Marketingszlogen vagy valóban új hálózati kategória?
Nagyon jó kérdés. Marketingterminusként indult, aztán kiteljesedett. Az elején azt kérdezték az emberek, mi történik, ha a milliárdnyi eszköz kerül interakcióba egymással. Engem ebben az érdekel legjobban, hogy az üzleti folyamatokra mindez milyen hatással van. És persze láttuk a peer-to-peer és egyéb alkalmazások, mint a Napster, a Skype vagy a BitTorrent sikerét. Cégek, vállalkozások, kivitelezők és szállítók kerülnek interakcióba, és ez egyre inkább automatikus. Ahogy én leegyszerűsítve megfogalmaztam magamnak, a web 2.0 ezt az üzleti folyamatot fejezi ki: az automatikus interakciót. Ennek pedig igen nagy ereje lehet.
Az ICANN internetesadminisztrátor-testület múlt pénteken jelentette be, hogy elutasítja az xxx pornódomén bevezetésére tett javaslatot.
Igen, most már harmadszor.
A támogatók szerint a domén keretek közé szorítaná a felnőtteknek szóló tartalmat, az ellenzők szerint pedig sokkal könnyebben rá lehetne találni. Ön a testület elnöke. Mik voltak a legfőbb érvek az elutasítás mellett? Személy szerint egyetért a határozattal?
Nem volt egyhangú döntés. Kilenc elutasító szavazat állt öt támogató és egy tartózkodó ellenében. Azok a tagok, akik a domén bevezetése ellen szavaztak, azok is különböző indokokkal tették. Én ellene szavaztam, ráadásul több, erős érv alapján. Ezek közül az egyik az volt, hogy még a pornótartalom-szolgáltató ipar tagjai között sem volt egységes megállapodás. Voltak, akik ragaszkodtak hozzá, a többségük azonban nem akarta. És képzeljük csak el: valaki felhívja az ICANN-t, és azt mondja, ez vagy az az xxx doménre bejegyzett személy vagy szervezet nem tartja be a szabályokat, aztán az én embereimnek kellene megállapítaniuk, hogy egy adott tartalom legális vagy sem, erkölcsileg elfogadható-e. Márpedig én nem hiszem, hogy az ICANN-ek döntéseket kellene hoznia a hálózaton található tartalmakról.
Régen csellózott. Mostanában van ideje gyakorolni?
Hú, az jó régen volt. Igazság szerint abbahagytam 15 éves koromban, mert túlságosan érdekelt a számítástechnika. Most már sajnálom, mert bár az egyetemen még volt egy kurzus, amire jártam, de aztán egyszerűen nem volt időm gyakorolni a számítógéppel kapcsolatos elfoglaltságaim miatt.
![](https://indexadhu.hit.gemius.pl/redot.gif?id=nSCbubuYpDWJZLZs0TssLrbt33Lk5kbipuiZrkg89G3.g7/stparam=skrjjshgja/fastid=eeorncrnbsilkneetelidigetojp/nc=0)