![](https://indexadhu.hit.gemius.pl/redot.gif?id=nSCbubuYpDWJZLZs0TssLrbt33Lk5kbipuiZrkg89G3.g7/stparam=skrjjshgja/fastid=eeorncrnbsilkneetelidigetojp/nc=0)
További Űrkutatás cikkek
A gravitációs lencsézés lehetőségét már az 1930-as években megjósolta Albert Einstein, de a jelenség első megfigyelésére csak a múlt század 70-es éveinek végén került sor. Ha két galaxis véletlenül pontosan azonos látóirányba esik az égbolton, a közelebbi csillagváros gravitációs tere eltorzítja a távolabbi galaxis képét ív alakú foltokká, vagy szerencsés esetben akár egy komplett gyűrűvé – ezt a jelenséget Einstein-gyűrűnek nevezték el. Különösen hasznos, hogy így a lencsézett, azaz a távolabbi galaxis látszólagos fényessége akár a harmincszorosára is nőhet, megkönnyítve ezzel a jelenség vizsgálatát. Mindeddig főleg pontszerű kvazárok gravitációsan lencsézett képeit tanulmányozták, ám a közelmúlt égboltfelmérései új távlatokat nyitottak ezen a területen is.
![](http://index.hu/cikkepek/0808//tudomany//20080730-lencsezo-galaxisok-tomege-1.jpg)
Az Adam S. Bolton (Hawaii Egyetem) vezette SLACS elnevezésű együttműködés keretében 70 lencséző galaxis tömegét és a tömeg-fényesség közti összefüggést sikerült pontosítani a Sloan Digitális Égboltfelmérés (Sloan Digital Sky Survey, SDSS) eredményeinek és a Hubble Űrtávcső ACS műszerével szerzett adatok kombinálásával. Az SDSS korunk egyik legjelentősebb égboltfelmérése, a csak erre a célra készült, Új-Mexikóban lévő 2,5 méteres távcső ontja az adatokat, többek között eddig sikerült meghatározni egymillió(!) távoli galaxis és kvazár távolságát, jelenleg pedig távoli szupernóvák keresésére és a Tejútrendszer felmérésére használják.
![](http://index.hu/cikkepek/0808//tudomany//20080730-lencsezo-galaxisok-tomege-2.jpg)
Az SDSS adatbázisból származtak a galaxispárok egyedi kompenenseinek távolságai, míg a Hubble borotvaéles képalkotása segítségével lehetővé vált az Einstein-gyűrűk pontos méretének meghatározása, a két adat kombinálásával pedig kiszámítható volt a közelebbi lencséző galaxis tömege. Ha a tömeg és a méret mellett egyéb paramétereket is számításba veszünk, például fényesség, radiális sebesség, akkor következtetni lehet a csillagvárosokban lévő sötét anyag jelenlétére is. A széles tömeg-palettájú minta alapján a kutatók azt találták, hogy a sötét anyag aránya a látható anyaghoz viszonyítva szisztematikusan nő, ahogyan az egyre nagyobb tömegű galaxisok felé haladunk.
Bár ismertünk már korábban is számos lencsejelenséget, igazi kiaknázásuk - azaz a kozmikus fizikai folyamatok jobb megértésére való felhasználásuk - valójában csak a most ismertetett vizsgálattal kezdődött. A fentebb bemutatott eredményeket a kutatók az Astrophysical Journal című szakfolyóirat augusztusi és szeptemberi számaiban publikálják.
![](https://indexadhu.hit.gemius.pl/redot.gif?id=nSCbubuYpDWJZLZs0TssLrbt33Lk5kbipuiZrkg89G3.g7/stparam=skrjjshgja/fastid=eeorncrnbsilkneetelidigetojp/nc=0)