A gonosz olajlobbi félig igaz története
További Cinematrix cikkek
-
A Jóbarátok egykori sztárja sziporkázik ebben az új időutazós sorozatban
- A nő már a hullaházban dörömbölt, hogy engedjék ki, mert él
- Richard Armitage: Rémálmok gyötörtek, olyan vad dolgokat kellett művelnem egy sorozatban
- Egyszerűen képtelenség szeretni a Sárkányok háza új évadát
- Mexikóba menekült volna meleg párjával Joaquin Phoenix, de meggondolta magát
Elképzelem a fogalmatlan nézőt, amint a moziban beül a Mélytengeri pokol című filmre, és várja, hogy a tenger mélyén elszabaduljon a pokol. Aztán csalódik egy nagyot, amikor rájön, hogy az egyetlen tengermélyi jelenet annyi, hogy mosott képen rázkódik egy cső, mert amúgy minden dráma a víz felszínén játszódik – hiszen a film a Deepwater Horizon nevű tengeri fúrótorony hat évvel ezelőtti tragédiáját dolgozza fel. Az eredeti cím a torony neve, és bár a deep tényleg mélyt jelent magyarul, a water meg vizet, talán mégsem volt túl szerencsés így magyarítani a címet. Akkor már miért nem Úszó pokol ? (Jó, az emlékeztet az Úszó erődre, de az ilyen áthallások mikor zavarták a fordítókat? Megmondom, mikor: soha.) Én nagyon szeretnék legalább pár ötlettel segíteni a magyar filmfordítás általános állapotán, ezért a kritika további részében olyan béna filmcímek jönnek, amik szintén borzalmasak, de legalább exponálják kicsit a témát – legalábbis mindenképpen jobban, mint a mélytengerezés.
Szóval a Pokoli fúrótorony megtörtént eseményt dolgoz fel: 2010. április 20-án felrobbant a Deepwater Horizon, amit általában a British Petroleum fúrótornyaként emlegetnek, de az igazság ennél összetettebb. A fúrótorony igazából a svájci Transocean nevű, olajkitermeléssel foglalkozó vállalat tulajdona volt, a londoni székhelyű BP lízingelte, és még a Halliburton Energy Services nevű amerikai céget kell megemlíteni, ami a tenger fenekén betonozta a lenti olajforrást a fent lebegő fúrótoronnyal (ami gyakorlatilag egy óriási hajó) összekötő csövet. Ennek a csőnek egy kritikus fontosságú része a feltörő olajat megfékező kitörésgátló, ennek a hibája és sorozatos emberi mulasztások miatt gyulladt ki a fúrótorony, halt meg 11 ember és ömlött 87 napon át összesen 790 millió liter nyersolaj a tengerbe, minden idők egyik legnagyobb környezeti katasztrófáját okozva.
![003](https://kep.cdn.indexvas.hu/1/0/1287/12873/128730/12873090_591a2f4b318ecced58c7d0a1b516aafe_wm.jpg)
Egy ilyen mozit el lehet vinni akciófilmes irányba, közvetlenül a katasztrófát prezentálva vagy be lehet mutatni a nagyobb képet, hogy a nagyvállalatok spúrsága és izmozása hogyan vezet emberek halálához. Az, hogy a plakátról Mark Wahlberg (született Marky Mark) néz vissza, már jelzi, hogy az Ölő öböl esetében inkább az előbbi megoldásról van szó. Ami nem feltétlenül baj, ha a film hiteles és életszerű, mert az ilyen „igaz történet alapján” moziknál ugye fontos kérdés, hogy a cselekmény mennyire dramatizálja szabadon a történteket, vagyis mennyire térnek el a vásznon látottak a valóságtól (valamennyire mindig eltérnek, ebbe nyugodjunk bele – amikor nem térnek el, az már dokumentumfilm). Ebben a kérdésben számít az időbeli távolság is: ha Hugh Glass prémvadász majdnem kétszáz évvel ezelőtt szenvedéseit eléggé pontatlanul idézi meg a Visszatérő, attól még agyonnyerheti magát Oscarokkal, de egy hat évvel ezelőtti esemény feldolgozásánál nyilván érzékenyebbek a nézők.
Ennyit ér
![artwork](https://kep.cdn.indexvas.hu/1/0/1287/12873/128730/12873098_dcbc863789e2bfb7ea82f53ef3a974ab_wm.jpg)
Port.hu: 7,0
IMDb: 7,6
Rotten Tomatoes: 83%
Metacritic: 68%
Index: 7/10
Szerencsére ezen a téren A tenger, a tűz és két füstölgő olajcső egész jól teljesít. A Deepwater Horizonon történtek többnyire a valóságot adják vissza kisebb, megbocsátható módosításokkal, vagyis igen, a fúrótorony tényleg olyan veszettül lángolt, mint a filmben, a mentőcsónakok tényleg úgy mentek el, ahogy, Mike Williams technikus (őt alakítja Wahlberg) pedig tényleg megcsinálta a film végén látható kaszkadőrmutatványt (akit részletesebben érdekel a ténycsekkolás, több cikket talál a neten). Egy igazán durva torzítással él csak a film, ami a koncepcióból is adódik: az egész balhét a BP kútfelügyelője, Donald Vidrine nyakába varrja, pedig a katasztrófa utáni vizsgálatok azt tárták fel, hogy a felelősség sokkal jobban megoszlott, és több cég emberei is nagyot hibáztak (a filmben elhangzó „megrekedt buborék” elmélet forrása például szinte biztosan nem Vidrine volt, hanem egy Transocean-alkalmazott, aki meghalt a balesetben). Az ügyben eljáró New Orleans-i szövetségi bíró számosította is a felelősség megoszlását 2014 szeptemberében: a BP-t 67 százalékban, a Transoceant 30, a Halliburtont pedig 3 százalékban ítélte felelősnek, és brutális bírsággal sújtotta mindhárom céget (a BP-t 18 milliárd dollárral). Mindezt elmaszatolni azzal, hogy John Malkovich megint eljátszik egy Nagyon Gonosz Embert, nem túl rokonszenves húzás, és nagyon nehéz elnézni.
![006](https://kep.cdn.indexvas.hu/1/0/1287/12873/128731/12873100_45e7456acbe94f3a5fcbe584b046c429_wm.jpg)
De ha ezen valahogy túlteszi magát az ember, akkor a Vizes lángos működik. Peter Berg (Ronda ügy, Hancock) rendezése magabiztos és feszes, és a végeredmény nem hat olyan mesterkéltnek, mint a hollywoodi katasztrófafilmek többsége. Ez Enrique Chediak operatőrnek is köszönhető: szinte az egész filmet kézikamerával vették fel, de Chediak hálistennek nem az akciófilmes ide-oda rángatós iskolát követi – mindent lehet szemmel követni, a kép csak picit imbolyog, hogy a néző jobban ott tudja érezni magát a lángok között. És a színészekre sem lehet sokat panaszkodni; Malkovichnál sajnos érezni, hogy egydimenziós szerepének megfelelően nem használhatott sokat a képességeiből, de a biztonsági főnököt megformáló Kurt Russell nagyon jó, Wahlberg pedig meggyőző Mike Williamsként még úgy is, hogy pár béna hősfilmes toposszal is meg kell küzdenie (naná, hogy ígér a film elején valami különlegeset a kislányának, és naná, hogy a végén betartja az ígéretét).
Fontos szereplő még a látvány – de ezúttal nem főszereplő, ami kisebb csoda –, és a külsőségeken látszik is, hogy marketing nélkül 110 millió dollár volt a büdzsé (viszont sajnos a film így bukásnak tűnik, az első amerikai hétvége csak húszmilliót hozott). Ezzel együtt lesz A nyolcadik utas az olajkutas egy nagyon hatásos film, aminek a végén, a 11 áldozat képének felvillanása után a néző csikorgó foggal, az olajlobbira dühösen jön ki a moziból. De ha azt mondják neki pár év múlva, hogy Mélytengeri pokol, valószínűleg nem fogja tudni, melyik filmről van szó – ahhoz, hogy hatásos ÉS emlékezetes legyen, kicsit mélyebbre kellett volna fúrni.
Rovataink a Facebookon